Johan og Marianne har i ti år levet et lykkeligt familieliv-
- med deres to døtre.
De små konflikter har de løst hen ad vejen.
Farlige sandheder og udbrud er blevet undertrykt.
En aften kommer Johan uanmeldt til sommerhuset, -
- hvor Marianne opholder sig med sine døtre.
Han meddeler sin hustru i barske vendinger, -
- at han er blevet forelsket i en anden, Paula.
Og at han næste morgen rejser til Paris med hende, -
- og at det er hans hensigt at være væk i mindst otte måneder.
Han siger, han vil bryde med alt det gamle-
- og taler til sin hustru med en pludselig og brutal oprigtighed.
Marianne rammes uventet og bliver utroligt såret.
Efter en nat med heftige følelsesudbrud-
- pakker de hans taske.
Lige da han skal gå, bønfalder hun ham-
- til ydmygelsens yderste grænse om at blive, -
- men han rejser alligevel.
Da han forlader hende, ringer hun til en fælles ven-
- og beder ham om at mægle mellem dem.
Af ham får hun at vide, at en stor del af omgangskredsen-
- har kendt til Johans forhold til Paula i et godt stykke tid.
Det er endnu et stort chok for Marianne.
Hej. Værsgo at komme indenfor.
Hvor ser du sød ud. Det er en pæn bluse.
Jeg købte den for et par uger siden. Måske er den lidt for piget.
Den klæder dig godt.
Vil du ikke tage frakken af? Det gør mig nervøs, når vi står her og taler.
Jeg er også nervøs.
Jeg har ikke kunnet koncentrere mig hele dagen. Absurd.
Men det er jo over et halvt år siden.
- Hvorfor kommer du pludselig? - Paula er i London i denne uge.
- Vil du have noget at drikke? - Meget gerne en whisky.
En whisky uden is. Det er godt for maven. Så slapper man bedre af.
- Drikker du whisky nu? - Ja, tænk engang.
Skål.
Moster Berit passer pigerne. De sover der til gensidig begejstring.
I aften skal de i teatret, og i morgen skal de på landet.
Det var praktisk. Det kunne blive svært at se børnene.
- Hvordan har de det? - Du skal ikke spørge af høflighed.
Vi må skrive deres fødselsdage i din kalender, så du ikke glemmer dem igen.
Jeg købte gaver til dem fra dig, men de gennemskuede det.
Jeg synes, du skal invitere dem ud at spise en dag, eller i biografen.
Det er slemt, at I aldrig ses. De taler sjældent om dig.
Forståeligt nok.
Tænk, at Paula ikke lader dig komme her.
- Hvis du vil moralisere, går jeg nu. - Du har selv sagt, hun er jaloux.
Er du så fej, at du ikke kan tale med hende om det?
Ja.
Undskyld.
Det gør ikke noget. Jeg forstår godt, du synes, det er urimeligt.
Men det nytter ikke at skælde mig ud.
- Vil du have lidt mere whisky? - Ja tak.
Hvordan har du det ellers, Johan?
Alt ved det gamle. Hvordan har du det selv?
Jeg klager ikke. Det kunne være værre.
Måske var det dumt at mødes.
Vi kan ikke tale om noget uden at såre hinanden.
Så har jeg et forslag: Vi spiser.
Vi er nok vanvittigt sultne begge to. Derfor er vi lidt pirrelige.
Det er et rigtigt godt forslag.
Hvor ser du ud med den frisure.
Og du har lagt dig ud.
Jeg må tilstå, jeg bliver meget kåd, når vi er så tæt på hinanden.
Vi spiser først, så får vi se.
Værsgo at sætte dig.
- Har du købt nyt porcelæn? - Det er arvegods.
Søde faster Elsa døde -
- og efterlod mig sært nok en masse husgeråd.
Hun troede, jeg var så huslig.
Det meste af det kan jeg ikke bruge, men porcelænet er smukt.
Du får bare en gryderet i aften. Og bagefter lidt ost og vin.
Det bliver ikke så fint. Men du plejer jo at sætte pris på min mad.
Det dufter fantastisk.
Har du hørt, at Martin skal giftes igen?
Jeg løb ind i dem på gaden. De blev så flove -
- og undskyldte, at de ikke havde ringet i et halvt år.
Jeg fik helt ondt af dem.
Hans nye kone er en rigtig dum gås. Men hun har penge.
Jeg har hørt det modsatte. Hendes fars firma er gået konkurs.
Så har Martin igen satset på den forkerte hest.
- Er han ikke en af dine gode venner? - Nej. Hvorfor?
Du lyder så fornøjet.
En klog mand sagde engang, -
- at der er noget ved vore venners ulykke, som ikke mishager os. Skål.
- Sikke en god vin. - Den er ikke fin.
En hverdagsvin tappet i Sverige. Men den er god.
Må jeg fortælle, at jeg har succes for tiden?
Jeg er blevet tilbudt et treårigt gæsteprofessorat i Cleveland.
Det er et godt tilbud. Både økonomisk og karrieremæssigt.
Det er der, det sker inden for vores felt.
Jeg emigrerer hjertens gerne.
Der er intet, der holder mig her. Jeg er dødtræt af den akademiske andedam.
Jeg vil ikke flås helt ind til benet.
Jeg flytter til foråret, hvis alt falder i hak.
Tillykke.
Og så melder det uudtalte spørgsmål sig: Skal Paula med til USA?
Og svaret er nej.
Kald det bare en flugt. Jeg stikker af. Jeg er ligeglad.
Jeg fik noget ud af Paula. Hun har lært mig noget nyttigt om mig selv.
Men nu må det være nok.
Helt ærligt, så er jeg træt af hende.
Du synes nok ikke, jeg kan være bekendt at bagtale Paula.
Hun har for længst mistet min loyalitet.
Jeg er dødtræt af hende.
Af hendes følelsesrabalder. Skrig, tårer og scener-
- og forsoninger og kærlighedserklæringer.
Jeg skal fortælle dig en ting, Marianne.
Det bedste ved Paula var, at hun lærte mig at skændes.
Det var til og med tilladt at slå hende.
Hvis jeg fortalte ... Du ville tro, det var løgn.
Af og til har jeg følt mig som i et absurd teaterstykke, -
- hvor jeg både var medvirkende og tilskuer.
Vi kunne skændes i døgndrift.
Det sluttede først, når vi begge dejsede om af udmattelse.
Det var virkelig lækkert.
Jeg sidder og taler om mig selv, men jeg er i så skidegodt humør.
Så kan vi måske tale om vores skilsmisse?
Hvis du rejser væk i flere år, må vi hellere afgøre sagen nu, ikke?
- Som du vil. - Jeg synes, vi skal få skilsmisse.
Man ved aldrig, hvad der sker. Måske vil jeg giftes igen.
- Det bliver bøvlet, hvis du er i USA. - Har du mødt en?
Måske.
Hvad med, om du fortalte lidt om dig selv og stopper min ordstrøm?
- Vil du have lidt mere? - Nej, jeg er både mæt og beruset.
Men du slipper ikke. Har du mødt en?
At dømme efter dit udseende, tøj, figur og generelle venlighed -
- har du det godt.
Jeg er meget nysgerrig. Har du fundet dig en elsker?
Nu skal jeg hente kaffen. Den siger du vel ikke nej til?
Tak.
- Jeg ser, du har møbleret om. - Har du noget imod det?
- Nej da. - Jeg er rykket ind på dit kontor.
- Hvor har du gjort af mine ting? - De er opmagasineret. Jeg betaler.
Jeg syntes, det var på tide, jeg fik et kontor.
Så jeg gik ud og købte møbler og hængte nye gardiner op -
- og mine egne billeder, der aldrig kom op, -
- fordi du ikke brød dig om dem. Synes du, det var taktløst?
Skulle jeg have ventet til efter skilsmissen og taget et sørgeår?
Jeg har også fået telefonen i mit navn nu.
Det synes jeg, du gjorde ret i.
- Du lyder ellers sur. - Slet ikke. Det er fint.
Jeg var træt af at sidde ved bordet i soveværelset, -
- når jeg arbejder hjemme. Det var ikke særlig bekvemt.
Det vigtigste var jo, at du havde et kontor, -
- så børnene ikke forstyrrede dig.
Kom og se.
- Jeg har fjernet dobbeltsengen. - Hvorfor nu det?
Det blev lidt ensomt at ligge i hjørnet af dobbeltsengen.
Så her er blevet lidt mere kysk.
Hvad så med din elsker? Hvor gemmer du ham?
Jeg foretrækker, at vi ses hjemme hos ham.
- For pigernes skyld? - Nej da.
- De siger, at jeg skal gifte mig igen. - Det var fandens.
- Vil du have noget at drikke? - Nej tak.
Denne bolig er i det mindste et menneske værdigt.
- Du bor uden for byen? - Vi bor i en treværelses betonkube.
På tiende sal. Med udsigt til en anden betonkube.
I gården morer fulde 13-årige sig med at slå pensionister ned.
Huset sprækker i alle fuger.
Det blæser ind, så gardinerne blafrer.
For nylig måtte jeg i to uger hente vand ved en vandpost.
Ingen toiletter virkede.
S-toget bruger man nødigt efter klokken otte.
Midt i det hele står der noget, -
- som en bindegal arkitekt har døbt piazza'en.
Jeg beklager mig ikke. Det er interessant.
Det svarer til min forestilling om Helvede.
- Du tror da ikke på Helvede. - Men Paula trives derude.
Hun siger, at det stemmer med hendes verdensbillede og føles trygt.
Jeg kan egentlig bo hvor som helst. Jeg opfatter hver bolig som tilfældig.
- Man skal have trygheden indeni. - Har du det?
Ikke da jeg boede her, hvis jeg skal være ærlig.
Da var alting så vanvittig vigtigt.
Vi var tvunget til at ritualisere trygheden.
Jeg forstår ikke, hvad du mener.
Al trygheden var forankret i noget, som fandtes uden for os selv.
Vores ejendele, villaen, vores sommerhus, vennerne, -
- indkomsten, maden, forældrene, ferierne.
Jeg skal fortælle dig, hvordan min tryghed ser ud.
Jeg tænker som følger: Ensomheden er absolut.
Man skal ikke bilde sig andet ind.
Forvent aldrig noget ud over djævelskab.
Oplever du noget godt, så nyd det.
Men tro aldrig, at ensomheden kan ophæves. Den er absolut.
Du kan opdigte et fællesskab, -
- men det bliver bare opdigtet religion, politik, kærlighed, kunst.
Ensomheden er stadig total.
Det lumske er bare, at du rammes af en illusion om et fællesskab.
Vær bevidst om, at det er en illusion.
Så bliver det lettere siden hen at affinde sig med planen.
Man skal leve med indsigten om den totale ensomhed.
Så holder man op med at beklage sig og jamre over livet.
Så er man helt tryg ... og lærer-
- at acceptere meningsløsheden med en vis tilfredsstillelse.
Dermed ikke sagt, at man skal give op.
Man skal kæmpe videre efter bedste evne.
Om ikke for andet, så fordi man får det bedre, -
- når man gør sit bedste i stedet for at give op.
Jeg ville ønske, jeg var lige så sikker som dig.
Det er jo alt sammen bare ord.
Man formulerer sig for at afsværge den store tomhed.
Det er forresten underligt.
Har du tænkt over, at tomheden gør ondt?
Man kan forestille sig, at den gjorde én svimmel eller gav kvababbelser.
Men ...
... min tomhed gør ondt rent fysisk.
Den svider som et brandsår.
Eller også er det, som da man var lille og havde grædt, -
- og man var øm i hele kroppen.
Jeg bliver nogle gange forbløffet over Paulas urokkelige politiske tillid.
Den er sand og inderlig. Hun arbejder uafbrudt for sin gruppe.
Hendes tro giver hende svar på spørgsmålene og udfylder tomrummet.
Nogle gange ville jeg ønske, at jeg kunne leve, som hun gør.
Det mener jeg virkelig, helt fri for ironi.
Hvorfor er dit smil så ironisk?
Du synes nok bare, jeg vrøvler, og det synes jeg faktisk også selv.
- Det er også lige meget. - Jeg forstår ikke, hvad du mener.
I mine ører lyder det lidt teoretisk. Jeg ved ikke hvorfor.
Måske fordi jeg ikke taler om så tunge emner. Jeg er på et andet plan.
Et finere plan, selvfølgelig.
Et særligt plan reserveret til kvinder med et privilegeret følelsesliv -
- og en lysere, mere jordisk tilgang til livets mysterier.
Måske.
Paula blev også en livspræstinde, når hun havde læst en ny bog -
- af en storslået forkynder af det nye kvindeevangelium.
Ja ...
Du lyder nærmest, som om du er meget skuffet.
Det er bare noget, du tror.
Du skal vide, at jeg tænker på dig hele tiden.
Tænker på, om du har det godt? Om du er bange og ensom?
Jeg tænker flere gange om dagen på, hvad jeg gjorde forkert, -
- som betød, at det gik sådan med os?
Jeg ved godt, det er barnligt. Men jeg tænker på det.
Hvad gjorde jeg forkert?
Spørg hellere en psykiater.
Jeg ser en læge, der også er psykiater, et par gange om ugen.
Af og til også uden for praksissen.
Er det ham, der er din elsker?
Vi har elsket et par gange, men det var mislykket, -
- så det opgav vi og koncentrerede os om mit interessante sjæleliv i stedet.
Hvad er I så kommet frem til?
Ingenting. Jeg forsøger først og fremmest at lære at tale.
Jeg smed dine møbler ud og rykkede ind på dit kontor.
Jeg fik frygtelig dårlig samvittighed. Men følte mig også dejligt fræk.
Så kom der da noget ud af det.
Er du træt? Du gaber kæben af led.
Det er nok bare vinen. Jeg har ikke sovet et par nætter.
- Det er nok også nervøsiteten. - Du må da gerne gå hjem.
- Gør nu ikke det hele så kunstigt. - Vil du sove lidt på sofaen?
Så meget postyr for et gab. Jeg vil ikke sove.
Jeg vil høre om dine rejser i dit indre. Det er spændende.
Der er ikke så meget at fortælle. Men jeg har fundet ud af noget sært.
Jeg har ikke fortalt lægen det. Jeg fandt først ud af det i går.
Han har bedt mig skrive den slags ned.
Alt muligt. Hulter til bulter.
Tanker, minder, drømme. Der står ikke så meget endnu.
Det er svært at skrive, når man ikke er vant til det.
Man kan ikke finde det rigtige ord, og det hele lyder tåbeligt.
Vil du ikke læse det for mig? Jeg vil så gerne høre det.
Vil du virkelig det? Er du helt sikker?
Øjeblik, så henter jeg bogen. Jeg skrev i flere timer.
Jeg sov først klokken tre. Jeg lignede et spøgelse i morges.
Typisk, når vi endelig skal ses efter så lang tid.
Du er fantastisk sød. Du er helt utroligt sød, Marianne.
Ingen komplimenter. Nu handler det om mit sjæleliv.
Gå hen og sæt dig.
Gå nu hen og sæt dig.
Vil du ikke nok sætte dig? Så læser jeg op for dig.
Den ene nydelse udelukker vel ikke den anden.
Jeg har tænkt på det hele tiden.
Hvordan det ville være, hvis vi gik i seng med hinanden.
Jeg har længtes efter dig.
Men hvordan ville det så være, når du gik?
Så stod jeg der med min længsel. Sådan vil jeg ikke have det.
Jeg elsker dig jo, Johan.
Indimellem hader jeg dig for det, du har gjort mod mig.
Nogle gange går der timer, hvor jeg ikke tænker på dig. Det er skønt.
Jeg har det godt på alle måder. Jeg har venner, elskere, mine børn.
Et arbejde, som jeg er god til og glad for.
Jeg er så tæt knyttet til dig. Jeg ved ikke hvorfor.
Måske er jeg en pervers masochist eller bare den trofaste type, -
- som kun binder sig en gang i livet.
Jeg ved det ikke. Det er så svært, Johan.
Jeg vil ikke leve med nogen anden end dig.
Andre mænd keder mig til døde.
Jeg siger det ikke for at give dig dårlig samvittighed eller ...
... afpresse dig følelsesmæssigt.
Jeg fortæller dig bare, hvordan det er.
Det er uudholdeligt for mig, hvis vi kysser-
- og går i seng med hinanden. Jeg har ingen anden forklaring.
Bagefter går du din vej, og så længes jeg efter dig igen.
Det var godt at have dig på afstand. Det har faktisk været rart.
Så vi skal ikke begynde på noget nu.
Så bliver det helt umuligt, og så går du din vej.
Jeg ...
Jeg elsker dig jo stadig.
Det er jo ikke sandt.
Tror du ikke, jeg har længtes efter dig næsten hver dag?
Vi havde det jo godt sammen.
Vi var venner og havde det sjovt.
Så hvorfor skulle vi ikke gå i seng sammen?
Det bekræfter jo bare vores længsel. Hvorfor tage alle de forbehold?
Hvorfor tænke på, hvordan det føles i morgen? Er det ikke dumt, Marianne?
Jeg vil ikke, Johan! Jeg vil absolut ikke!
Jeg vil ikke gå her og græde over dig.
Du må forsøge at forstå det, Johan.
Intet ville være dummere. Hvis du vil fremture, så kan du godt gå hjem.
Jeg vil ikke elske med dig. Forsøg nu at forstå det.
Jeg forsøger, men jeg forstår det ikke.
Nu sidder jeg jo her.
Så kaster vi os over højtlæsningen i stedet, -
- og så går jeg tidligt hjem og ringer til Paula og siger, -
- at jeg har været i teatret.
Må jeg bede om lidt mere kaffe og cognac?
Nu føles det helt forkert.
Jeg vil bare gemme mig, bare græde.
Hvis du vil, så går jeg nu. Så mødes vi i morgen og spiser sammen.
Det er nok bedre. Nej, du skal blive.
Det går ikke i morgen.
Jeg holder utroligt meget af dig.
- Jeg opfører mig som et pattebarn. - Det går nok.
Situationen er under kontrol.
Vi klarede os gennem krisen.
Jeg har skrevet så sjusket, jeg ikke kan tyde min egen skrift.
Det første er ikke så vigtigt.
"l går blev jeg pludselig grebet af en hoven munterhed.
For første gang i dette år havde jeg igen lyst til at leve.
Denne nysgerrighed over, hvad dagen skulle bringe, osv."
Ja. Her er det.
"Pludselig vendte jeg mig om og så på klassebilledet, -
- fra jeg var ti år gammel.
Det føltes, som om jeg havde fat i noget, som længe havde luret, -
- men dog var uhåndgribeligt. Til min forbavselse kunne jeg konstatere, -
- at jeg ikke ved, hvem jeg er. Jeg har ingen anelse.
Jeg har altid gjort det, man har bedt mig om.
Så langt tilbage jeg kan huske, -
- har jeg været artig, veltilpasset, nærmest beskeden.
Nu jeg tænker over det, -
- havde jeg nogle heftige udbrud af selvhævdelse som lille pige.
Mor straffede alle den slags afvigelser fra konventionen -
- med eksemplarisk strenghed.
Min og mine søstres opdragelse gik ud på, at vi skulle ...
... behage.
Jeg var ret grim og firkantet -
- og blev ustandseligt mindet om det.
Efterhånden fandt jeg ud af, at hvis jeg skjulte mine tanker-
- og i stedet blev slesk og forudseende, -
- gav den slags opførsel et vist udbytte.
Den helt store falskhed indtraf dog i puberteten.
Alle mine tanker, følelser og handlinger kredsede om erotik.
Men jeg nævnte det ikke med et ord til mine forældre -
- eller nogen anden.
Senere kom løgnene og hemmelighederne til.
Indadvendtheden. Det sneg sig ind på mig.
Min far ville have, jeg skulle være jurist ligesom ham.
Jeg antydede et par gange, at jeg helst ville være skuespiller-
- eller i hvert fald arbejde med teater.
Jeg kan huske, han lo ad mig.
Siden da har jeg mere og mere spillet skuespil.
I mit forhold til andre.
I forhold til mænd.
Samme evindelige forestilling.
Samme fortvivlede forsøg på at gøre andre tilpas.
Jeg har aldrig tænkt: "Hvad er det, jeg vil?"
Men altid: "Hvad er det, han synes, jeg skal gøre?"
Det er jo ikke uselvisk, som jeg har troet.
Det er bare fejt. Og hvad værre er:
Jeg er fuldstændig uvidende om, hvem jeg selv er.
Jeg har aldrig levet et dramatisk liv. Den slags har jeg ikke talent for.
Men for første gang føler jeg netop nu, -
- at det er meget spændende at spekulere over, -
- hvad jeg vil med mig selv.
I den beskyttede verden, hvor Johan og jeg har levet -
- så ubevidst og selvfølgeligt, -
- er der en grimhed og en brutalitet, som skræmmer mig mere og mere, -
- når jeg tænker tilbage på den.
Når man køber ydre tryghed, betaler man en høj pris:
Man accepterer den fortsatte destruktion af personligheden.
Det er let allerede fra begyndelsen -
- at deformere et lille barns spæde forsøg på at hævde sig selv.
I mit tilfælde skete det ved indsprøjtning af en gift, -
- som virker ethundrede procent:
Den dårlige samvittighed.
Først overfor mor, senere over for omverdenen -
- og sidst, men ikke mindst, over for Jesus og Gud.
Pludselig får jeg et glimt af, hvilket menneske jeg ville være, -
- hvis jeg ikke var blevet hjernevasket.
Og jeg tænker over, om jeg er fortabt og ikke kan reddes.
Om alle de muligheder for at glæde mig selv og andre, -
- som oprindeligt var i mig, er døde, -
- eller om de bare slumrer og kan vækkes til live?
Jeg tænker på, hvilken slags hustru og kvinde jeg var blevet, -
- hvis jeg havde brugt mine ressourcer efter hensigten.
Var Johan og jeg i så fald overhovedet blevet gift?
Jo, det var vi nu nok. For hvis jeg tænker efter helt ærligt, -
- så var vi virkeligt forelskede i hinanden på en inderlig, varm måde.
Vores fejl var, at vi ikke brød ud af familielivet, -
- flygtede langt væk og skabte noget holdbart på vore egne forudsætninger."
Er det dig? Du måtte jo ikke ringe i aften.
Er du jaloux? Det har du ingen grund til at være.
Lyder jeg underlig? Jeg vil ikke vække Johan.
Nej, han sidder. Han sidder i stuen og sover som et artigt, lille barn.
Min konversation gjorde ham noget så træt.
Nej, du skal ikke komme. Vær nu ikke dum, David.
Vi ses jo i morgen aften.
Vi kan gå ud at spise og i biografen. Det er længe siden.
Det lyder godt.
Så ringer du i morgen tidlig, som du plejer.
Selvfølgelig lyder jeg anderledes. Jeg kan ikke sidde her og kurre.
Jeg ved ikke, om Johan er vågnet.
Nu går jeg ind og vækker ham og siger tak for i aften, -
- og så sender jeg ham straks hjem. Så kan du ringe igen om en time.
Ja, det er godt.
Hej hej.
Han har ikke engang forsøgt at kysse mig.
Aftenen har været helt blottet for lidenskab.
Hej.
Fandens også, at jeg faldt i søvn. Det var så interessant.
Undskyld.
Jeg forstår godt, hvis du er såret, men vil du ikke læse lidt mere?
Nu skal du gå hjem og sove. Jeg er ikke såret. Det lover jeg.
Ja, det er nok bedst, jeg går.
Giv lyd fra dig indimellem. For børnenes skyld.
- Ja, det skal jeg nok. - Du er altid velkommen.
Hvis bare Paula ikke var så jaloux.
Hun har jo sine grunde. Det er synd for hende.
- Hvornår ved du, om du skal rejse? - Om nogle måneder.
- Jeg får vel besked? - Ja, jeg ringer. Eller skriver.
Hvad gør vi med skilsmissen? Vi må træffe en beslutning.
- Vil du giftes igen? - Det ved jeg ikke endnu.
Jeg ser helst, at vi venter lidt. Er du ikke enig?
Jeg ved ikke, hvad jeg synes.
- Du sover hos mig i nat, ikke? - Jeg sover hos dig i nat.
- Hvordan har du det? - Jeg er lidt bange.
- Så må du fatte mod. - Skal vi fatte mod?
Ved du hvad?
Vi behøver jo ikke at elske.
Vi kan bare holde hinanden i hånden. Og sove sammen.
Det er dejligt at være hos dig.
Ved du hvad?
Din yndlingspyjamas ligger i skabet.
- Hvor ser du sød ud. - Jeg er for tyk.
Nej. Ingen ville tro, at du havde født to børn.
Se ikke på mig. Jeg bliver så genert.
Lad den bare ringe. Det er ikke noget vigtigt.
Måske er det elskeren.
Hvad vil han så sent? Ved han, at jeg er her?
Selvfølgelig gør han det.
Han giver sgu ikke sådan op.
Jeg kan lige så godt tage den.
Hej.
Jeg kan ikke tale lige nu.
Johan er her stadig.
Vi er gået i seng, hvis du endelig vil vide det.
Det forstår jeg godt. Hvad vil du have, at jeg skal sige?
Jeg er ked af det. Det er jeg virkelig.
Det ved jeg ikke.
Det ville være rart, hvis du holdt op med at ringe.
Jeg mener i det hele taget.
Reager nu for en gangs skyld som et voksent menneske.
Vist er det da trist, men nu gider jeg ikke længere tale med dig.
Hej. Pas godt på dig selv, David.
- Det var elskeren, kan jeg regne ud. - Det var den nu tidligere elsker.
Du behøvede ikke at sige, at jeg var her.
Skulle jeg måske have inviteret ham? Han var ret opsat på at komme.
Er du forelsket i ham?
Nogle gange spørger du så dumt, at jeg kunne dræbe dig.
Jamen undskyld.
Hvis du vil høre om mit kærlighedsliv, fortæller jeg gerne.
- Er du nu sur? - Nej, jeg er grædefærdig.
Problemet er, at jeg ikke kan blive sur.
Kunne jeg bare en gang i livet blive så vred, -
- som jeg føler, jeg har grund til.
Jeg tror, det ville ændre hele mit liv.
Men det kommer jo ikke sagen ved.
Du talte om ensomheden efter middagen.
Du sagde, at man skal være ensom og stærk.
Jeg tror ikke på dit ensomhedsevangelium.
Jeg tror bare, at det er et tegn på svaghed.
Hvad er der?
Hvad er der, Marianne?
- Det er så ydmygende. - Hvad er det, der er ydmygende?
Jeg tænker på dig.
Og jeg tænker på mig selv, og jeg tænker på fremtiden.
Jeg forstår ikke, hvordan du kan klare dig uden mig her i verden.
Nogle gange tænker jeg: Jeg må tage mig af Johan.
Han lever på mit ansvar.
Det er min opgave at sørge for, at Johan har det godt.
Kun da er der en mening med mit liv.
Jeg tror ikke, man kan være ensom og stærk.
Man skal have en at holde i hånden.
Jeg tror, vi tog fejl. Det er bedre at arbejde på at redde vores ægteskab.
Vores forhold er vor begges store chance her i livet.
Vi forpasser vores chance. Du skal ikke rejse væk i flere år uden mig.
Du kan ikke klare det, Johan.
Du bliver så usikker og bange, hvis jeg ikke kan passe på dig.
Undskyld, at jeg græder.
Det var ikke meningen.
- Hvad er der? Kan du ikke sove? - Det er umuligt.
Jeg kan lige så godt gå hjem. Det gør mig angst at ligge her.
- Det er Paulas håndskrift. - Det er fra Paula til mig.
- Hvad har hun nu fundet på? - Jeg fik det, da hun rejste.
Du skal læse det. Her og nu.
"Kære Marianne.
Dette brev overrasker dig nok, men jeg har ingen onde bagtanker.
Jeg tog opgaven i London for at komme væk -
- og bryde en ond cirkel af jalousi og mistænksomhed.
Jeg ved, Johan opsøger dig, så snart jeg er væk.
Jeg har mig selv at takke, fordi jeg har forbudt ham at se dig og børnene.
Gid man kunne udbedre sine fejl. Gid man kunne gøre det hele om igen."
Typisk Paula.
Hun vil have, vi skal være venner. Hun kan ikke holde fjendskabet ud.
Gribende. Allermest gribende, at du tror på hende.
"Johan er det blideste, rareste og kærligste menneske, jeg kender.
Han har ingen selvtillid, -
- men prøver alligevel at virke dygtig og modig og aldrig beklage sig."
Sig hvad som helst om hvem som helst, og en del af det vil stemme.
I har nu set fjerde afsnit af "Scener fra et ægteskab".
Det hedder "Tåredalen".
Mens I nyder disse smukke billeder fra Fårö, -
- skal jeg fortælle, hvem der gjorde hvad.
Skuespillerne er Liv Ullman og Erland Josephson.
Sven Nykvist var fotograf. Lasse Karlsson var hans assistent.
Kostumer: Inger Pehrsson. Rekvisitter: Gunilla Hagberg.
Sminke: Cecilia Drott.
Lydarbejde: Owe Svensson. Arne Carlsson var hans assistent.
Redigering: Siv Lundgren. Script: Ulla Stattin.
Desuden bidrog: Anders Bergkvist, Stefan Gustafsson, -
- Lars Hagberg, Adolf Karlström, Kent Nyström, -
- Bo-Erik Olsson og Siri Werkelin.
Lars-Owe Carlberg var producer, laboratoriet hedder Film Teknik.
Nils Melander stod for lyssætningen. Der blev brugt Eastman Color-film.
Det hele er produceret af Cinematograph på Fårö.
I året 1973.